Це дійсно гарне місце.
Так.
Воно не було таким милим.
Дійсно гарне.
Ну ж, підемо вниз.
- Ти йдеш?
Я настільки налаштований на Хеллоуїн, коли бачу це.
Це, типу, моє улюблене Шведське свято.
Ось лайно!
Не міг би ти потримати це секундочку? Просто тримай його.
О, чорт візьми!
- Що таке? - Здається, я загубив гроші.
Загубив гроші?
- І скільки ж? - Десь 500 крон, чи щось таке.
- 500 крон! - Я думаю так.
- Не говори так, ніби тобі все одно! - А як я повинен говорити?
Ну, наприклад: "О, ні!"
У мене тільки є...
Тут... Ось і все.
Половина цих грошей належала мені! Разом з сотнями крон цілими купюрами.
350 крон були мої, а 350 - твої.
- Вибач! - Ти завжди все псуєш!
- Хто за? - Давайте візьмемо їх!
- Яннік, йди сюди. - Розіграємо, хто піде.
- Давай зробимо "Зіг - Заг - Цуг." - Йти сюди...
"Зіг, Заг, Цуг"...
Ще раз!
Це я і Анас.
Ось лайно!
- Знайшов? - Ні.
- Ти знущаєшся з мене...
- Ми пішли... - У Експерт і купили зарядні пристрої.
А потім ми пішли в ту сторону...
Ми подивилися на Бразерс, а потім перейшли до ігор.
Ні, спочатку ми ходили на ігри а потім у Експерт.
- Магазин називається "Гра". - Ну добре, "Гра".
Хочеш, наприклад... повернутися тим же шляхом?
У Експерт, а потім на стадіон?
Вибачте, котра година?
Що?
Ви знаєте, яка зараз година?
Так.
Дванадцята... Ну, 11: 55.
- Що сталося? - Можу я подивитися на твій телефон?
- Що? - Можна мені ще раз подивитися на твій телефон?
- Нащо? - Я просто хочу поглянути на нього.
Ось.
- Можна мені потримати його? - Ні.
- Можна мені потримати його? - Ні, а що?
Я просто хочу поглянути на нього.
- Ні, я... - Просто дай мені поглянути.
Хтось пограбував мого молодшого брата минулого тижня.
У нього був точно такий самий телефон.
Той же бампер, ті ж подряпини.
- Звідки ти його взяв? - Від батька.
І коли ж?
Приблизно рік тому.
Де він його купив?
Я не знаю, це був подарунок.
Так звідки ж взялася ця подряпина?
Я був у школі...
Просто не буває подряпин у однакових місцях!
- Зачекай тут. - Ні, нам треба йти.
Поспішаєте?
Ми зустрічаємося з моєю мамою.
І коли ж?
- За 25 хвилин. - Встигнете.
Він просто збирається зателефонувати своєму братові і перевірити дещо.
Це займе всього 5 хвилин.
Клянусь, ми його не крали!
Я вам вірю хлопці, але ми повинні все залагодити, добре?
Так, саме так.
- Точно така ж подряпина? - Так.
- Яннік, йди сюди! - Ти повинен це почути.
Слухай...
У цих хлопців є телефон в точності такий, як у мого брата.
Це правда! Цей айфон хтось вкрав минулого тижня.
Це точно такий же телефон.
Хочете перевірити це?
Можна мені ще раз поглянути на цей телефон?
Перепрошую.
- О, мені дуже шкода. - Перепрошую.
Ласкаво просимо на борт поїзда, що прямує до Гетеборга.
Відправлення з Мальме об 11:15.
Ми будемо зупинятися у Хельсінгборзі, Энгельхольмі,
і Хальмстаді теж.
Прибуття в Гетеборг о 13:17.
Сьогодні дуже багато пасажирів,
тож дуже важливо залишити проходи
вільними від багажу і сумок.
Будь ласка, використовуйте верхні полиці або проміжки між сидіннями.
Невдовзі розпочнеться перевірка квитків,
тож, будь ласка, тримайте їх під рукою.
Бажаємо вам приємної подорожі.
Так не піде...
Невже це Себастьян?
- А ви його впізнаєте? - Так, звичайно.
- А скільки тобі років? - 12.
- Отже, ти у..? - Шостому класі.
Ну, ось і все.
- Ви збираєтеся у місто? - Так.
- Я і є банкомат. - Я бачу!
Гаразд, розважайтеся.
Впевнений, що не хочеш сходити в туалет?
Повеселіться. Обіцяйте мені, що будете обережними.
Хочеш, я теж візьму твою сумку, Алекс?
Ти можеш забрати її сьогодні ввечері.
Гаразд.
Щоб не тягати її з собою.
- Добре провести час. - Бувайте!
У нас є звук...
Ні.
Вона підключена ось до цього.
Так, але все це підключене до цього.
Що-небудь змінилося?
Так.
Як і раніше ні звуку...
Почекай.
Тепер це працює.
- Зроби тихіше. - Тихіше?
- Ти хочеш, щоб я зробив тихіше? - Зараз я нічого не чую.
Не міг би ти зробити тепер трохи гучніше?
Добре, я зробив дуже гучніше.
Я все ще нічого не чую...
- Ось лайно! - Господи!
І що ж ти зробив?
Серйозно, що ти зробив?
Я не знаю...
- Ти включив його на повну потужність! - Ні, я цього не робив.
- Гей, хлопці, заспокойтеся. - Легше з м'ячем.
Вгадайте, які з них я купив? "Nike 90-ті".
- Ось ці? - Тренер каже, що вони хороші.
У мене були такі ж...
- Заспокійся! - Іди куди-небудь ще!
- Я збираюся піти з цим... - Nike 90-х років -- це щось особливе.
Я використовую спеціальні підошви, розумієш? Тож...
- А внутрішні підошви теж потрібні? - Так.
Ні, ці нікуди не годяться, Яннік! Тобі ці потрібні!
- Так, щоб тупотіти ногами. - Ці -- лайно.
Ти повинен взяти їх, Себастьян.
- Ці... - Ні.
Якщо тобі ці не подобаються, ти можеш зафарбувати їх.
Принеси мені й інші теж.
- Це просто різні розміри. - Дай мені подивитись...
А у них ці теж є?
- Так... - Жаль.
Я думаю, ти міг б їх приховати.
Це не так вже й важливо...
- Гей, припиніть це! - Ми нічого не робили.
Ми ж нічого не зробили.
- Ми просто маленькі янголята. - Просто припиніть це.
Я можу запитати, чи є у них розмір 39 або 38.
- Давай 39. - 39... Гаразд, я спитаю.
У вас є ці у 39-му розмірі?
- 39? - Так.
Я перевірю.
Дякую.
Вони такі плоскі.
Себастьян? Дуже плоскі.
- Гей, віддай мені м'яч. - Ми ж нічого не робили!
- Давай. - Візьміть.
У нас є 38.5.
- Ну як? - Я навіть не знаю...
Вам потрібно подумати?
Можливо, я повернуся пізніше...
Зараз не берете?
Ні.
- Ні? - Ні.
Ну ж, Себастьян, пішли.
"Зіг, Заг, Цуг"...
УВАГА, будь ласка:
хтось поставив колиску
між вагонами 1 і 2.
Ця колиска повинна бути пересунута, тому що вона блокує двері.
Чи може власник колиски, будь ласка, зв'язатися з персоналом?
- Якого біса?!
- Що це таке? - Ти збирався відкрити двері?
Тільки не кричи.
Трамвай не поїде далі, якщо вони відкриті.
Звідки мені це знати?
А що тут написано?
- "Відкрито". - Читай же, ідіот!
Чому ти так кричиш? Я тут.
- Ласкаво просимо на голосову пошту... - Ось лайно!
А скільки їх всього?
Четверо або п'ятеро хлопців.
На що, чорт візьми, ти дивишся?
- Що вони там роблять? - Я навіть не знаю.
- Вони що, просто стоять? - Так.
Вони нас роздивляються.
Ось один з них...
Один з них зараз підійде...
Може бути, Джон зуміє це зробити.
Що саме?
Слухай...
Не міг би ти піти і поговорити з ними?
Що?
Іди і поговори з ними.
Ти що, зовсім дурень?
- Тоді що ж ти пропонуєш? - Зроби це сам!
Ми повинні з'ясувати чого вони хочуть, вірно?
Іди і зроби це сам!
Якого біса я повинен це робити? Чому саме я?
- Гей, скажи мені! - Це було всього лише припущення.
Забудь.
Але чому саме я?
Давайте вийдемо на цій зупинці.
Але ми не будемо вставати до тих пір, поки двері майже не закриються.
Слідуйте за мною і біжіть.
Привіт...
- Я зараз підійду.
- А вони мають бути на верхній полиці? - Так, нагорі...
- Трохи потрапило на мене! - Боляче?
Що сталося?
- Я в порядку.
- Ти мене налякала... - Ну, це дійсно боляче!
Використовуй рукавички, коли пораєшся з такими речами.
Це мене вдарило по нозі!
- Агов?
Я тебе не чула.
- Ви можете нам допомогти? - Звичайно.
За нами женуться якісь хлопці.
- Добре... - Вони переслідують нас.
Довго...
Чому вони переслідують вас? І хто ж вони такі?
П'ять хлопчиків, на кілька років старше за нас.
Вони кинули м'яч у нас у Стадіоні...
Ну і що ж ти хочеш, щоб я зробила?
Подзвоніть в поліцію або ще куди.
Але де ж вони тепер?
Напевне, за рогом.
- А ти впевнений? Дзвонити в поліцію -- це досить серйозно.
Ну, я думаю, що вони там є.
Чому б тобі не піти і не перевірити? Якщо це так, то повертайтеся в будинок.
І ми що-небудь з цим зробимо.
Повертайтеся пізніше, якщо вони все ще там.
- Дякую! - Ах ти слабачка!
Це були...
Якісь хлопчаки і вони можуть повернутися.
Я думаю їм потрібна допомога, але я прийду за вами.
Вони вже повернулися.
Не могли б ви піти зі мною?
Вони все ще там!
Розкажи нам ще раз, гаразд? З самого початку.
Що саме сталося.
Ну ось, ми і пішли у Стадіон, а потім ми сіли в трамвай...
І вони пішли за нами.
- А хто такі "вони"? - Ці п'ятеро хлопчаків...
- Він хоче, щоб ми викликали поліцію. - За вами стежили п'ятеро хлопчаків?
Вони кричали всякі гидоти у трамваї.
Я не чую, що ти говориш.
Вони кричали всякі гидоти і вони погналися за нами.
Я зрозуміла.
І він хоче, щоб ми викликали поліцію.
Я не впевнена, що це гарна ідея.
Ти засмучений, але я не думаю, що поліція приїде, якщо ми скажемо:
"Деякі хлопчики женуться за іншими хлопчиками."
Тому що насправді нічого не сталося.
Я бачу, що це було неприємно. Ви не пробували зателефонувати дорослій людині?
Так. Моїм батькам.
Твоїм батькам... Але відповіді не було.
Ну що ж, ласкаво просимо залишитися тут.
Ми побачимо, якщо хто-небудь увійде.
Я б дуже здивувалася, якщо б вони спробували щось витнути тут.
Тож поки ви тут, ви будете в безпеці.
І ми можемо потім спробувати зателефонувати твоїм батькам знову.
- Вас це влаштує? - Дай мені знати, якщо вам що-небудь знадобиться.
Тож просто розслабтеся на деякий час.
- Ми не можемо залишити там Джона. - Так, я знаю.
Вони хочуть поговорити з Себастьяном.
Чому?
Вони хочуть тебе щось запитати.
- А що вони хочуть запитати? - Я навіть не знаю...
Вони хочуть тебе дещо запитати, а потім ми зможемо піти.
- А ти не можеш запитати, чого вони хочуть? - Серйозно, ну ж бо!
- Давай покінчимо з цим. - А потім ми підемо.
А ось і вони йдуть.
Вони йдуть...
- Можна мені поглянути на твій телефон? - Навіщо?
- Можна мені поглянути на твій телефон? - Нащо?
Я хочу дещо перевірити.
- Якщо я отримаю його назад... - Просто дай йому подивитися на нього!
Ти отримаєш його назад, дебіл! Хіба я схожий на крадія?
Дивись, ті ж подряпини...
- Де ти був минулих вихідних? - Вдома, а що?
Не бреши мені!
Мій брат був пограбований і ... у нього був телефон такий же, як цей.
- Але це ж мій. - Не бреши мені.
- Гей, ти ж не знаєш, що він це зробив. - Доведи, що це твій телефон!
- Ти не можеш просити його довести це. - У мене є квитанція...
- У тебе є квитанція, бовдур? - Заспокойся, Абді!
- У всякому разі, зараз він нічого не вартий. - Ти ж не знаєш, що він винен.
- Не судіть його! - Право...
А все тому, що це схожий телефон.
- Подзвони своєму братові. - Так, я піду і подзвоню йому.
- А можна мені його взяти? - Є ще якісь докази?
- Що? - У вас є ще якісь докази?
Я не думаю.
Квитанція -- це єдиний доказ?
- Він не став би тягати його з собою. - А я і не говорив, що він це зробив!
- Та заспокійся ти! - Я просто так кажу...
- Іди краще до Абді. - Ні.
Ти не можеш просто так судити його.
- Там є фотографії... - Ти що, вважаєш мене ідіотом?
- Фотографувати може хто завгодно! - Припини, будь ласка!
Перепрошую, у наших друзів запальний характер...
Я можу сказати їм, що був з тобою.
- Я був з ним, коли він його купив. - Послухайте, я вам вірю, хлопці...
Але ми повинні це залагодити. Просто послухайте, гаразд?
Я розумію вашу точку зору і все таке...
Але просто послухайте, добре?
Я поговорив зі своїм братом і ... ми збираємося показати йому телефон.
Він скаже, якщо це його.
Я нікуди не поїду.
- Тобто?! - Я не хочу нікуди їхати.
Тоді залишайся! Я віднесу йому телефон.
- Твій вибір! - Авдій... Остинь, добре?
У вас є кращий варіант?
- І це все, що ти можеш сказати? - Заткнися.
- І це все, що ти можеш сказати? - Заткнись, гаразд?
- Не говори нічого у відповідь! - Заткнись!
Досить вже! Може бути, крик допоможе щось зробити?
Як ти думаєш, він це зробить, якщо ти його налякаєш?
Як ти думаєш, він це зробить якщо ти на нього накричиш?
- Але він же просто так говорить... - Заткнись і дай йому виговоритися!
Він весь час повторює одне і те ж!
- Кевін, заткнись. Що? - А чому він не може приїхати сюди?
Тому що його пограбували, ідіот! Він же тебе боїться!
Звичайно, це було дурне питання, але і цього достатньо!
Дай мені поговорити з ним!
- Яке дурне питання! - Заткнись!
Себастьян, послухай мене. Тебе же звати Себастьян, чи не так?
Це не займе і хвилини.
Ніхто з нас не хоче неприємностей.
Вони все це зробили неправильно, але для нього це дійсно важливо,
тому що це його брат. Я бачу, що ти боїшся.
Просто покажи телефон його братові,
а потім ти можеш йти. Ось і все.
Тоді нам ніколи не доведеться знову говорити один з одним.
І де ж твій брат?
Яннік зараз все перевірить.
Слухай, я дзвонив братові Абді і він не міг тут залишатися.
Він зараз на площі Одіна, ще чекає на нас.
Площа Одіна?
Але ми щойно пройшли повз неї,
хіба ми не повинні були його бачити?
- Я сказав Гамлестад площі. - Ну і що?
Ти сказав, площа Одіна.
- Я ж сказав площа Гамлестада, вірно? - Так, він так і сказав.
Ні, ти сказав, площа Одіна...
Гей, він сказав - площа Гамлестада!
- Ні... - Ти хочеш сказати, що я глухий?
- Може бути, ти помилився. - Це ти помилився!
Абді, заспокійся!
Ти думаєш, що він піде з нами якщо ти будеш так поводитися?
Ось лайно! Заспокійся!
- Він не сказав "площа Одіна". - Просто відчепися від нього!
- Куди це ти зібрався? - Над чим ти смієшся?
- Він же дебіл! - Він просто помилився, розумієш?
Я ж сказав -- площа Гамлестада!
- Що тут відбувається?
Що ти робиш?
Просто візьми телефон.
Невже ти думаєш, що ми його вкрадемо?
Він думає, що ми його пограбуємо.
Ми не збираємося нікого грабувати, мого брата пограбували!
Бери...
Ось чорт!
Лайно...
Гей, що ти робиш?
УВАГА, Будь ласка:
ще одне нагадування про колиску.
Я перемістив колиску в простір між 1-м і 2-м класами,
але вона не може залишитися там, з міркувань безпеки.
Багаж та речі не можуть блокувати проходи і вестибюлі.
Будь ласка, власник колиски...
Отже, хто б не був власником цієї колиски, будь ласка, зв'яжіться з персоналом.
Ви, хлопці, живете десь тут?
Ні.
Я живу досить далеко.
- А як тебе звати? - Алекс.
А тебе?
Ахмед.
Ви ходите в одну школу?
Ми граємо в одній футбольній команді.
Що за команда?
ІФК. ІФК Гетеборг.
Раніше я грав у футбол, але більше не граю.
Дивись, це Пеппі Довгапанчоха...
Вибач, я не хотів тебе налякати.
- Що ти там слухаєш? - Музику.
- Наприклад, що? - Різні речі...
Пеппі Довга Панчоха?
І що...? Вибачте мене.
Що ти там слухаєш?
Aswad.
Ashwood? Що це за чортівня?
- Ніби як Боб Марлі. - Я бачу...
- Так ти з Ямайки? - Ні.
- А ти звідки родом? - Херлюнга.
- Що? - Я з Херлюнга.
Він з Херлюнга.
"Эррарнас джунгель"... ("Джентльменські джунглі")
- Можна мені послухати? - Ні.
Відпусти.
Будь ласка, я не можу собі дозволити мати власний.
Бідний я! Ну будь ласка!!
Гаразд.
Круто... Ось і добре.
- А на що це було схоже? - Начебто...
- Типу цього. - Дай мені мої навушники.
Добре, якщо ти так заспіваєш...
Віддай їх мені!
- А ти вмієш так співати? - Ні.
Спробуй!
Просто дай мені мої навушники...
Ні, не так: "о ной"....
З буквою "А", а не"о".
Вставай, нехай весь трамвай тебе чує!
- Зрозумів? Твої дреди розгойдуються...
Колихаються.
- А потім я отримаю назад свої навушники? - Так. Роби це з почуттям!
- Ще раз, зроби це знову... - Дай мені мої навушники.
Кевін, йди сюди!
Що там?
Три хлопці з сестрою Маркуса, он там.
Ось чорт!
Чорт...
- Давай зійдемо. - Ні, вони вже йдуть.
Заткнись, вони дивляться на нас.
Вони вже йдуть!
Ніхто не ворушиться!
Та заспокійся ти!
Ти взяв телефон Маркуса?!
Я нічого не брав!!
Ти взяв його телефон? Ти?!
Не він! Це той хлопець на задньому сидінні.
Всі ви -- на коліна!
Це все той хлопець!
Цей хлопець! Це він!
Цей чортів ублюдок!
На коліна!
Руки за спину!
Тисни на гальма!
На коліна!
Руки за спину!
Руки за спину і слухайте уважно!
- Заткнись!
Який Маркус? Ми ж нічого не зробили!
Ти ж знущаєшся над ним!
Чортові сопляки, я вас поб'ю!
Вставай!
Руки до вікна!
Перевір його кишені!
Геть звідси!
Вставай! А це ще що таке?
Круто! Я його перевіряю!
Геть звідси! Геть звідси!
На коліна!
Руки за спину!
Ти що, знущаєшся над Маркусом?
Давайте виведемо його назовні!
Геть звідси! Геть звідси! На коліна!
Чортові діти!
Забудь про це, пішли!
- Куди вони, чорт візьми, поділися? - Вони втекли.
Ми дали їм хороший урок.
Чорт візьми...
У тебе все є?
Так, думаю.
Ти дістав телефон? Так?
- У тебе є моя сумка? - У мене є твоя сумка.
- А мої рукавички? - У мене є одна.
- Тільки одна? - Так, тож озирнися навколо.
Можна мені подивитися на телефон? Це не той...
- Цей краще? - Так, набагато!
Гей, з тобою все добре?
- Точно?
Я бачив все це своїми очима.
Ось моє ім'я та номер телефону якщо потрібно, щоб я дав свідчення.
Просто подзвоніть мені.
- Ви не бачили Себастьяна? - Що?
Ти не бачив Себастьяна?
- А це ще хто?
Той хлопець, який ... .. взяв телефон.
Що з ним?
Його тут немає, тож...
Нічого, якщо ми підемо?
Вони можуть піти?
Тільки якщо ви зробите 100 віджимань.
Робіть сто віджимань і можете піти.
У тебе є ідея краще?
Чи достатньо буде, якщо я це зроблю?
- Чи нам обом доведеться це зробити? - Одного достатньо.
Дивіться!
Він збирається це зробити.
1, 2, 3, 4...
Досить впевнено, чи не так?
Серйозно, ти дійсно думаєш, що він впорається?
До самого низу!
Він доживе, принаймні, до 50 років.
На півдорозі, ну ж бо!
53, 54, 55...
Він може це зробити!
Вперед, Алекс!
...76, 77, 78...
Вперед, Алекс!
84, 85...
Заради Бога, ти можеш це зробити!
86!
Ти можеш це зробити...
Ну що ж, ти добре бився.
Якщо хочеш, ти можеш подзвонити мамі або татові.
Якщо ти хочеш...
- Алло?
Ласкаво просимо до голосової пошти... залиште повідомлення після сигналу.
- Привіт, мам. Це я, Себастьян.
Дещо сталося...
Я не знаю де зараз Джон і Алекс...
І я теж не знаю, де перебуваю. Якась трамвайна зупинка...
Це Римдторгет.
Ми в Римдторгеті.
Не могли б ви приїхати і забрати мене?
Подзвони мені, коли почуєш це.
- Вона не взяла слухавку? - Ні.
Чому ти не відповіси?
- А чому б і ні? - Я навіть не знаю.
Що ти маєш на увазі, ти не знаєш?
Відповідай на свій телефон.
- Алло?
Я не знаю...
Ні...
Проте...
Ну і що я тепер можу з цим вдіяти?
Ні.
Ні...
Дозволь мені дещо сказати... Ти ж знаєш, що це неправда.
І як же мені тебе знайти?
Дай мені поговорити з ним.
Здоров,
де ти?
- З ким це я розмовляю? - Алекс.
- А хто він такий? - Хлопець у зеленій куртці.
Віддай телефон Абді.
Високий хлопець в кепці.
Передай йому телефон.
Давай.
УВАГА, Будь ласка:
ще раз, йдеться про колиску.
Власник колиски, необхідно зв'язатися з адміністрацією залізничного персоналу,
або ми будемо зніміати її з потягу на наступній зупинці.
З міркувань безпеки та згідно Правил,
проходи та вестибюлі повинні залишатися чистими.
І колиска, в даний час, блокує двері.
Будь ласка, якщо хтось володіє цією колискою,
зв'яжіться з залізничним персоналом негайно.
Ми знаходимося в середині поїзда.
Це ж не ваша, правда?
ви можете відвідати нас там.
ми прибудемо в Хальмстад приблизно о...
Вибачте мене...
Будь ласка...
Вибачте... Перепрошую.
Вибачте...
Ей... Давайте.
Поквапся...
Гей, а що там у валізі?
Нічого.
- Що? - Нічого.
- Що саме? - Просто нічого.
- Порожня валіза? - Забудь!
А у тебе там, типу, є пістолет?
- Ні, нічого. - Мабуть, там щось є.
Зовсім нічого?
Я впевнений, що це фалоімітатор, або щось подібно збочене.
- Як, чорт візьми, ти його відкриваєш? - Дай йому... Це ж перевернуто з ніг на голову!
- Скажи мені, як його відкрити. - Я відкрию його. Я обіцяю.
- Обіцяєш? - Я обіцяю.
Заспокійся, я просто граю з тобою.
Я впевнений, що там локшина.
- Локшина? - Адже він китаєць, чи не так?
- Що це за чортівня? - Кларнет.
- Що? - Хіба ти не знаєш, що це таке?
- Ні, хіба це так дивно? - Чого б нам ще питати?
- Ти що, дебіл? - Пограй для нас.
- Ні, я не хочу. - Я сам все зберу...
- Ти ж його зламаєш! - Ось, Яннік...
- Ні! Ти ж його зламаєш! - Розслабся!
Гаразд, віддай його мені, я все сам складу.
Віддай його мені.
А це ще що таке?
Я впевнений, що це буде тут.
Я можу це зробити!
- Відпусти мене! Будь ласка, будьте обережні! - Нехай він сам це зробить.
Наскільки він дорогий?
Близько 5000 крон.
Нічого собі, п'ять штук...
Штук?
Це просто вираз у суспільстві.
Як я можу знати будь-що про суспільство...
Але я знаю, що означає "штука".
Пісня з 30-х років.
- Техно з 30-х років. - Нехай грає, він добре грає.
- Це техно? - З 30-х років.
Більше схоже на вантажівку з морозивом.
Заспокійся!
Продовжуй! Пограй ще трохи!
Це наша зупинка.
Ні, наша -- наступна.
Ні, ця. Ти помиляєшся, тож просто заткнися!
- Я ходжу цим шляхом щодня. - Це правильна зупинка.
- Серйозно, Абді! - Все, бери їх з собою.
Це не найкраща зупинка.
Ні.
- Ну ж бо, бабуся. - Ні, я їду додому.
Ну ж бо, бабуся!
Я їду додому.
- Бабцю, ну ж бо! - Чому?
- Я обіцяв мамі допомогти. - Та що з тобою таке?
Ти не можеш зараз злиняти!
- Як ти про це дізнався? - Мама дзвонила.
- І коли ж? - Вона мені написала.
Покажи мені!
- Відійдіть, будь ласка, від дверей.
- Водій автобуса починає злитися... - Та яка різниця?
Давай подивимося... Почекай.
- А де ж він?
- Ні. Тут написано Горді. - Яка різниця, відпусти цього ледаря!
Ти траханий невдаха!
Забирайся звідси...
Ах ти чортова пизда! Кицька!
Навіть не думай зараз лащитися!
- Що тут відбувається? - Не лізь не в свою чортову справу!
Хочете, щоб я викликав поліцію?
Ніколи більше не говори з нами! Зрозумів?!
- Заткнись! Ти мене чуєш?!
Ах ти, чортова кицька!
І ти теж, ідіот!
- Гей!
- А ти куди зібрався?
Він же тікає!
- А ти куди зібрався?
- Стій!
Біжи за ним!
Куди, чорт візьми, ти біжиш, Себастьян?
Серйозно, повернися сюди!
Ну ж!
Що ти задумав?
Ну ж!
Що ти робиш? Ну ж!
Та що з тобою таке?
Ти збираєшся втекти?
Ну ж, чорт візьми!
Ти збираєшся залишити мене тут, як тоді, в трамваї?
Невже ти не розумієш?
Це тільки погіршує наше становище!
Поговори зі мною!
Вставай!
Ти штовхнув мене.
Ти повинен піти зі мною, чорт би тебе побрав!
Серйозно! Це ж твій телефон!
Ні...
Він не піднімаєтся...
Він не хоче вставати.
Іди і поговори з ним.
Гей, Анас!
Себастьян, будь ласка...
- Що сталося?
З тобою все гаразд?
У тебе болить живіт?
- Скажи щось. - Ні.
А в чому проблема?
Якщо ти не будеш робити те, що вони говорять, у тебе можуть бути великі неприємності.
- Агов?
Я тебе попереджаю, просто роби те, що вони кажуть, добре?
Ходімо, я допоможу тобі піднятися.
- Ходім. Що таке? - Мені потрібно пописати.
Куди він прямує?
Йому потрібно відлити.
Одному хлопцеві потрібно покакати, іншому -- пописати...
Кому ще потрібно зайнятися справою, зробіть її, тому що я більше не зупинюся.
Гей, Себастьян, що ти робиш?
Подивися на нього!
Ця дитина просто ненормальна!
Як, чорт візьми, він туди потрапив?
Тобі що, 5 років, чи що?!
Гей, ми з тобою розмовляємо!
- Не випендрюйся! - А що ти там робитимеш?
Ти зараз впадеш і зламаєш собі шию!
Гей, бовдур, ми ж з тобою розмовляємо!
- А як його звуть? - Поговори з ним.
Себастьян!
Нехай його друг поговорить з ним.
Спускайся вниз, Себастьян.
- Ні!
Плануєш пробути там весь день?
- Агов?
Я не спущуся поки вони не скажуть, що вони збираються з нами зробити.
Як ніби він тут головний.
Злазь, або ж!
- А інакше, що? - Один з нас забереться туди.
Давай.
Стули свою велику пельку!
Ми можемо кому-небудь зателефонувати, щоб прийшли і зняли тебе, розумієш?
Чортова мавпа!
Ми будемо сидіти тут і чекати. Не думай, що ти тут головний!
Залишайся там, мені все одно, чорт візьми!
Охолонь, добре?
Якщо він хоче бути дитиною і залишатися там, нагорі, дозволь йому.
Познайомся з цим деревом. Ми почекаємо.
Що ми взагалі з тобою зробили?
Ми з вами ніколи раніше не зустрічалися.
- Агов?
Відповідай мені!
- Відповідай мені! - Якого біса ти кричиш?
Ти мене не слухаєш.
Ми будемо слухати, якщо захочемо! Не будь таким балакуном!
Це все ти винен, показуєш чужим людям свій телефон просто так!
Будь-хто, хто досить тупий, щоб показати свій телефон п'яти чорним хлопцям,
має звинувачувати тільки себе.
До речі, скільки тобі років?
- Я ж з тобою розмовляю! - Так...
Трирічній дитині було б видніше.
Так...
Добре. Сподіваюсь, ти чому-небудь навчився...
Тож просто тому, що він показав тобі свій телефон, ти збираєшся пограбувати нас?
Ваші батьки все одно купують вам телефони.
Якого біса ти несеш?
Ми не грабуємо людей.
Тоді що ж ти збираєшся робити?
Просто вирішіть проблему, ось і все.
У будь-якому випадку, ми не збираємося вас грабувати.
Тобіас...
- Почекай хвилинку!
- Ми дещо забули. - Що?
Чому б просто не підійти до них?
Давай зробимо це.
Піти і поговорити з ними?
Що як інші потребують оголошення англійською мовою?
Давайте зробимо це прямо зараз, я маю на увазі.
Зробити оголошення відразу ж?
Ну ось, тепер ми рушили. Ми могли це зробити...
- Колиска доїде до Гетеборга. - Вони повинні будуть розписатися за неї там.
Мабуть, вони помітили, як я тягаю колиску.
Ти знаєш, я не думаю, що ... люди помічають такі речі.
Це повідомлення...
Це повідомлення від екіпажу,
Є колиска, яка стоїть у невірному місці
Близько до першого класу та бізнес класу,
і нам необхідно прибрати цю колиску.
Тож нам необхідно зв'язатися з власником цієї колиски.
Будь ласка,
якщо ви власник, або знаєте щось про цю колиску -- будь ласка, сконтактуйте з командою.
Скоро ми почуємо його німецькою.
- Wir habst eine Kinder...
Як буде "ліжко" німецькою?
Що?
Давайте влаштуємо змагання. Перегони.
Ми почнемо звідти...
Ми складаємо тут всі наші цінні речі і переможець отримує все це.
Вони вибирають одного хлопця, і ми теж.
Давайте зробимо це.
Гаразд, ось що ми зробимо.
Ви обираєте свого найшвидшого хлопця, і ми виберемо свого.
Всі наші цінні речі складаються в купу і перегони починається там, внизу.
Переможець і його команда отримують все.
Хіба це не чудово звучить?
- У нас у всіх однакові шанси. - Добре?
Дозволь мені позичити твою куртку. Ти біжиш за нас.
- Ти не міг би бігати за нас? - Але я ж віджимався.
Ти це зробиш. А як тебе звати?
Джон.
- Над чим ти смієшся? - Нічого, продовжуй.
Всі наші цінні речі йдуть сюди: Телефони, гаманці...
..МР3, айподи, що завгодно.
Гей, Абди...
Дозволь мені брати участь у перегонах.
Не забудь свою кепку.
Що-небудь ще?
Гаразд.
Джон проти Янніка, поїхали!
Ну ж бо!
- Почекай хвилинку.
Це коштує більше, ніж все інше.
Поклади його в купу.
Давай.
Слухай, я підкину це в повітря.
І вони починають бігти, коли він вдаряє ґрунт. Ніякого шахрайства.
Яннік!
Я підкину це в повітря.
Коли він впаде на землю, ти починаєш бігти.
Не підведи нас, Яннік.
Я вклав туди своє життя, купа всякої всячини.
Ну що, ви готові?
- Я вже готовий.
Один...
Два...
Вперед!
Гей, повернись! Фальстарт!
Повернися назад!
- Я сказав, коли він торкнеться землі.
Що ти робиш?
Я думав...
Яннік, сідай на м'яч!
Так!
Я і чекав, поки впаде на землю.
Так, він все ще був у повітрі!
Все все зрозуміли? Коли впаде на землю, починайте бігти.
Один...
Два
Вперед!
Поки-поки, приятель!
Кларнет належить мені!
І гаманець!
- Я обираю першим! - Чому ж?
Ні... Абді, скажи нам, що ти зробив?
- Я грав "поганого поліцейського". - А я грав "хорошого поліцейського".
- А ти, Яннік? - Я виграв гонку.
Я повернув цього хлопця назад,
у синій куртці.
- Ти сховався в трамваї. - Без нього не було б перегонів!
Ти був боягузом і сховався, коли вони увійшли!
Я повернув його назад! Він поїхав!
Я візьму з собою кларнет.
Я заслужив цей телефон, Кевін.
Кевін!
Гей, ти забираєш і кларнет теж, Яннік?
Кларнет належить мені.
- Ми можемо його розділити. - Ми закладемо його завтра.
Ми розділимо порівну, Стівен.
Все, що у мене є, це чортів гаманець!
Бідний ти мій!
А що я маю сказати?
Що ми йдемо.
Тепер ми підемо...
- Ми йдемо. - Бувай, хлопці.
Просто хотів, щоб ти знав...
Гей, почекай...
Тобі не холодно?
Трохи.
Візьми мої речі...
Ну добре...
А що це за бренд?
Дизель. Чому?
Хочеш помінятися?
Ні.
Ну будь ласка! Я тебе благаю.
Ну будь ласка!
- Ну, якщо я отримаю свою сімку назад. - Твію сімку?
Гей...
Він хоче повернути свою сімку. Ми обмінюємося джинсами.
- А який у нього телефон? - Який телефон?
Чорний "Соні Ерікссон".
Це телефон Янніка.
- Віддай телефон назад... - Добре! Думаєш, я такий же, як і ти?
- Який саме? - Ось цей.
Я покладу його сюди...
Добре... Давай обмінюватись.
Я мало не впав...
- Я краще переодягнуся там. - Чому ж?
Я краще піду переодягнуся он за тим деревом.
А в чому твоя проблема?
- Що тут такого особливого? - Це дуже незручно.
Обіцяй, що не обманюєш мене, гаразд?
Поквапся!
- Привіт, як тебе звати? - Джон.
У тебе теж немає квитка?
І ніякого телефону?
- Зовсім нічого? - І грошей теж немає?
Ви же знаєте що квиток необхідний, чи не так?
Будь ласка, дайте мені свій домашній номер телефону.
- 331... - Говори голосніше!
331...
13...
37.
Подивимося...
Твоя адреса -- Доктор Ліндсей 2?
- А як звати твою маму? - Гунілла.
Я натисну на цю кнопку...
Раз вже ти такий молодий, ми не будемо виписувати штраф на папері сьогодні.
Його відправлять додому, до твоїх батьків.
Не забудь сказати їм, що штраф прибуде поштою.
Щоб вони знали про те, що сталося сьогодні ввечері.
Це дуже важливо. А тут ще цей хлопець...
- Вони що, разом? - Ви що, друзі?
Я бачу, що у тебе також немає квитка.
Це нікуди не годиться. Це ж нечесно!
Який у тебе номер телефону?
80...
34...
36.
Подивимося...
Ти живеш на Докторі Фрі 18?
- Як звати твого батька? - Пер.
Хіба це не Пер-Ерік? Ось що тут написано.
Хоча, можливо, це просто скорочене ім'я, Пер.
Адреса правильна.
Натисніть чарівну кнопку...
Ти будеш оштрафований на 1200 крон.
Мамі і татові доведеться заплатити, тому що ти був нечесним.
Чи все вам ясно в цьому питанні?
Розкажи своїм батькам, бо вони все одно дізнаються.
Безглуздо зробити вигляд, що цього не сталося.
Будьте чесні і розкажіть мамі з татом, що сталося.
І ще одне: вирушайте прямо додому.
Не змінюйте трамваї.
Тому що якщо вас знову зловлять,
ви будете оштрафовані ще раз.
І сьогодні ввечері це обійдеться вам в 2400 крон.
Це ж ціла купа грошей! Вам це абсолютно ні до чого.
Обіцяйте зробити так, як я порадив.
Хлопці, ви мене зрозуміли?
Тож що я сказав?
Що нас оштрафують.
Ви були оштрафовані. Тож що ви маєте зробити?
- Піти додому. - Прямо додому, без зміни трамваїв.
Або вас можуть оштрафувати двічі.
Ви згідні зі мною, що це був поганий вчинок?
Нехай це буде в останній раз, добре?
Ви можете зробити багато цікавих речей за такі гроші.
Хіба це не так?
Бажаю вам приємно провести вечір. Бувайте, хлопчики.
- Це його мама. - Відповідай же!
Ну ж, відповідай.
Ні, сам відповідай!
Дозвольте мені.
Ні, нехай це зробить Кевін.
Зроби це!
О, вона повісила слухавку.
Тому що ти не відповів.
Але й ти не відповів.
- Ну, це ж смішно, ні? - Ні.
- Ти такий... - А що б ти сказав?
Іди і поговори з нею! Уяви, що ти Себастьян.
- Привіт, мам.
Здоров...
Так...
Що? Ні, це Себастьян.
- Гей, дозволь мені... - Ось, поговори з Джоном.
- Алло?
Це Джон.
Але це ж Джон...
Гаразд, я розповім правду:
Це Карл... Хлопець Себастьяна.
Себастьян у ванній кімнаті, займається сексом-у-трьох. .
Серйозно? Я кажу серйозно.
Ось, поговоріть з Мухаммедом.
- Алло?
А це ще що таке?
Дай йому виговоритися...
Себастьян повернувся, поговоріть з ним.
- Мама?
- Привіт, мам.
Мені потрібно де в чому зізнатися.
Будь ласка, дай мені закінчити!
Це твій син, Себастьян. Мамо, я маю тобі де в чому зізнатися.
Я гомосексуаліст.
Мамо, я поспішаю на секс-у-одинадцятьох.
- Але це ж твій син! - Скажи їй, що тобі треба йти.
У мене груповий секс зараз, тож бувай!
- Хто замовив піцу з шинкою? - Це моє.
- А піца з кебабом? - Велике вам спасибі.
- Кебаб-піца? - Тут. Дякую.
Ще одна піца з кебабом...
Ні, це не твоя повітряна куля!
Це моя!
Привіт...
Дуже дякую!
Гаразд, одягни це...
У тебе є речі?
Так.
Ти готовий?
Ти в порядку, малюк?
Ось речі, які я позичив, і є ще дещо...
- Що ти робиш, Саміра? - Тут є трохи бруду...
Чому ж все у цьому будинку завжди брудне?!
Дай мені...
Залиш це мені. Ти занадто багато базікаєш!
Як же так, що у цьому будинку завжди брудно?
Тут живуть твої діти, тож перестань мене пиляти.
Що ж, не дозволяй цьому трапитися більше. Я лише візьму ще одну річ.
Ще?
- Не так вже й багато всього, лише одна ще річ. - Добре...
- Добре? Дякую.
Вона не надто важка, ми просто збираємося поставити це...
Скажи своєму батькові, що ми дуже вибачаємось, що тримали його тут так довго.
І це все, Саміра?
Так, це все.
Гаразд, я відкрию тобі двері.
А тепер тримай свого брата за руку, особливо в трамваї.
- Привіт, малюк... Почекай, я хочу ... перекинутися з тобою парою слів.
Чому ти тікаєш?
- Що тут відбувається?
Ти тікаєш, коли я говорю, що хочу поговорити, чому це так?
Перестань так смикати мене за руку!
Чому ти втік від мене? Сідай.
Ти ж знаєш, чи не так?
Ти ж знаєш, в чому справа.
Ти крадеш телефони у інших дітей, і це просто неправильно.
Багато дітей відчули себе до біса жахливо через тебе, знаєш!
- Я не... - Подивися на мене!
Так, це я!
Вимкни невинність, ти знаєш, що я маю на увазі.
Це ж злочин. Ти ж не хочеш бути злочинцем.
Навіщо ти це робиш?
Я, і мої сім братів та сестер живемо з моєю мамою.
І нам ледь вистачає на їжу.
- Ми вмираємо з голоду. - Тоді навіщо тобі морозиво?
Позбудься цього морозива.
Я хочу подивитися, чи є у тебе телефон мого сина.
Ось цей?
Він не твій, віддай його мені.
- Ні!
- Не смій мене чіпати, матір твою! - Немає ніякої необхідності кричати.
- Ні, Відпусти мене! - Заспокійся, малюк...
Що ви робите?
- Що тут відбувається?!
Не втручайтеся в цю справу...
Адже ми лише з ним розмовляємо.
- Стій, ти мене чуєш? - Допоможіть мені.
- Охолонь і сідай. - Це не ваша справа.
Я розмовляю з цим хлопчиком, тож не могли б ви піти?
Я буду спостерігати за вами, мені це зовсім не подобається!
Віддай мені це, воно не твоє.
- Ні!! Відпустіть мене!
- Припини цей крик! - Ні, це ви припиніть!
Ти кричиш, як дитина...
Відпустіть мене, містере.
- Це для тобі ж на користь... - А чому я повинен віддавати свій телефон?
Тому що він не твій.
Це не твій телефон.
Це у твоїх же інтересах, невже ти цього не бачиш?
Відпустіть мене.
Отже, ви хочете взяти його? А?
Відповідайте мені!
Ні, мій телефон!!
Не втручайтеся в цю справу.
Цей хлопчик-злодій. Ви розумієте? Злодій!
Забирайся звідси!
Зміни своє життя. Послухай мене: зміни своє життя!
Перестань завдавати людям біль. Тобі потрібно змінити своє життя!
- Припини це! Припини це!
Забирайся звідси!
Це у твоїх же інтересах, тобі потрібно змінити своє життя.
А тепер провалюй.
Бери свого брата і йди. Ти виставляєш себе на посміховисько.
Ні, це ви!
Бідний маленький виродок.
- Давай просто підемо далі. - Ми зайшли занадто далеко.
Кинь це, просто відпусти.
Йдіть сюди, хлопці...
Якщо ви хочете піти поплавати, то йдіть сюди.
А що мені ще залишалося робити? Він бив мене кулаком.
Ходімо.
А ти тільки й робив, що ховався.
Він відреагував дуже дивно.
Кричав і кричав, а потім вони пішли.
- Давайте просто залишимо це. - Вам не потрібно боятися.
Давайте просто залишимо це.
Все в повному порядку. Давайте просто підемо далі...
- Агов? Почекайте хвилинку!
- А тепер чого ви хочете? - Я не можу просто відмахнутися від цього.
Що ви маєте на увазі?
Дайте мені ваш номер телефону, я повідомлю про це в поліцію.
- Повідомите про що? - Ви напали на двох маленьких хлопчиків.
Господи! Знаєте, що це було?
Цей хлопчик грабує інших хлопчиків, краде їх телефони.
Я попросив його уваги.
Сказав йому, що йому краще зупинитися.
- Грабує інших дітей? - А потім він починає свою виставу...
Так, але ж ви більше за нього!
Чий це телефон? Ви забрали його у нього.
- Він йому не належить. - Звідки ви це знаєте?
Слухайте мене, він краде телефони інших дітей.
Ви офіцер поліції? Тоді звідки ви знаєте?
Він пограбував мого сина. Ми бачили його тут.
Я йому все сказав, що він має перестати грабувати інших дітей.
І він зійшов з розуму.
А ви хто такі, дружинники?
- Ти нам дошкуляєш.
Ви приставали до двох молодих іммігрантів.
До чого тут імміграція, це має якесь відношення до справи?
- Це важливо! - Я не обирав, хто пограбує мого сина!
Дитина та іммігрант? Це двічі вразливо, тому і важливо!
Якщо ви кажете, що нікому не дозволено критикувати те, що роблять іммігранти,
то це просто збочений зворотний расизм. Це все в вашій маленькій голові!
Ні, тут це доречно.
У них немає таких самих можливостей, як у ваших дітей.
Ми жили в пеклі останні шість місяців.
Тож мені плювати, що ви там думаєте!
Ви не можете йти і штовхати таку дитину.
- Я цього не робив, я спробував пояснити... - Він же міг постраждати!
Я насправді робив йому послугу.